Zelim da kazem da smo pokusali da uradimo ovu pricu legalno.
Sranje.
Razmislio sam o svim mogucnostima sta bi moglo da se desi,
i tu noc nisam mogao da zaspim.
Prica koju mi je Rick pokazao u pocetku,
je bila samo vrh ledenog brega.
U V A L A
Evo ga...Grad Taiji.
Mali grad sa veoma velikom tajnom.
Ulazak u Taiji je malo smesan.
Izgleda nekako kao...Zona sumraka.
Tako je bizarno,
jer ako ne znate sta se ovde desava,
mislili biste da je ovo grad koji voli delfine i kitove.
Sa nase leve strane je ozloglaseni Taiji muzej kitova.
I ja zaista, zaista, mrzim ovo mesto.
Kada smo prvi put dosli u Japan,
Rick O'Barry je bio veoma frustriran.
Rekao je, "Oh, morate da nosite masku.
inace ce znati da smo ovde."
I ja sam pomislio, ok, u redu.
Eno je policija.
Moram da se pogrbim, i promenim svoj oblik,
tako da pomisle da sam samo neki stari Japanac.
Pomislio sam, znate, "Sta ja ovo radim?"
Presao sam pola sveta da bih zavrsio u ovom autu,
zakljucan sa ovim paranoikom.
Neko je iza mene.
Ne znam ko je to.
Da. Dolazi. Dolazi.
Stvarno dolazi?
Da. Suvise dugo ovo radim.
Gradonacelnik mi je dao kljuceve grada.
Tada sam bio dobrodosao.
Danas bi me ubili, da mogu.
I ne preterujem.
Da ovi ribari mogu da me uhvate, i ubiju,
uradili bi to.
Pre oko tri godine,
moj prijatelj Jim Clark i ja smo osnovali ovu organizaciju.
Organizacija za ocuvanje okeana, OPS.
Ronimo preko 35 godina,
i mozes da se vratis na isto mesto da ronis, godinu za godinom,
i bukvalno vidis unistavanje okeana
pred svojim ocima.
Upravo sada, desava se veliko istrebljenje.
Jim je imao ideju
da pokusa da uradi nesto u vezi toga, da to zaustavi,
tako da sam poceo da dokumentujem grebene sirom sveta.
Otisao sam na konferenciju o morskim sisarima, u San diegu.
Tamo je bilo 2.000 vrhunskih svetskih naucnika za morske sisare,
a Rick O'Barry je trebalo da bude glavni govornik,
i u poslednjem trenutku,
sponzor programa ga je povukao sa liste.
Pomislio sam, "Oh Boze, to je interesantno."
Pa, ko je sponzor?
Rekli su, "Svet mora".
Puno naucnika koji se bave proucavanjem morskih sisara dobijaju svoj novac
od Hub istrazivackog instituta,
koji je neprofitni ogranak Sveta mora.
Oni me ne vole.
Ne svidja im se moja poruka u vezi sa zatocenistvom,
i skinuli su me sa spiska.
Nisu mu dozvolili da govorim o pokolju delfina u Taiji-u.
Rekao sam, "Pokolj delfina? O cemu...O cemu se tu radi?"
On mi kaze, "Pa, ja idem sledece nedelje.
Hoces i ti da podjes?"
Sada se priblizavamo podrucju koje je navaznije.
Ono tamo je najgora nocna mora delfina.
Stotine hiljada delfina je tamo umrlo.
Videcete table, "Ne prilazi", "Opasno".
Tamo su ribari koji se setaju naokolo sa nozevima.
Ovo je nacionalni park.
Ribari su mi rekli.
Rekli su, "Ako svet sazna sta se ovde desava,
zatvorice nas."
Mozes li to da zamislis?
Cak su nam to rekli.
Moramo da udjemo tamo, i snimimo sta se tacno desava.
Moramo da znamo istinu.
Kada smo se vratili u hotel...
To je veliki spa hotel,
ljudi prolaze u ogrtacima,
i tu su tri policajca u civilu koji pricaju sa Rick-om.
Da li ste dosli u Japan...Protiv... Hvatanja kitova i delfina?
Ne.
Protiv lova na kitove i delfine... Aktivnosti?
Ne.
- Ne. - Ne?
Ne. - Samo govori "Ne".
U pozadini,
kroz prozor ste mogli da vidite te velike camce u obliku delfina kako prolaze,
i to je bilo tako...Tako nadrealno.
Nisam mogao... Doslo mi je da se smejem,
i da vristim u isto vreme.
Nadam se da necete ulaziti u zabranjeno podrucje.
Ne. Ne.
Da. Znam.
Apsolutno ne ulazite.
Da.
Ne ulazim. Ne, ne.
Puno vam hvala, i...
Nema na cemu.
- Vidimo se. - Ok. Zdravo.
Nisam planirao da budem aktivista.
Jedna stvar vodi drugoj,
i sada, ako je delfin u nevolji
bilo gde u svetu,
moj telefon ce da zazvoni.
Rick je poznat u svetu po svom radu sa delfinima.
Prvi put kada sam dosao u dodir sa njim,
bilo je na putu za Nikaragvu.
Tamo su bila dva delfina
u bazenu koji je bio pun njihovog izmeta.
Rick se nekako prijavio u vojsku Nikaragve.
Delfini su ukrcani u helikopter,
otisli smo do mora,
i delfini su pusteni.
Ako cete da hvatate delfine
i dovodite ih u zatocenistvo,
postoje ljudi koji ce ih osoboditi.
U Martu ove godine,
O'Barry je tri puta hapsen na Floridi,
jer je pokusao da oslobodi neke delfine iz zatocenistva.
Na Dan Zemlje, uhapsen je zbog iste stvari,
na ostrvu Bimini.
Koliko puta ste bili hapseni?
Ove godine?
Plivacu, nalazite se u test podrucju odobrenom od vlade.
Zaustavili ste vladin projekat.
Da li razumete?
Prokletstvo.
Delfin na pravom mestu moze da zaradi milion dolara godisnje.
Puno je novca u tome.
Ako im se nadjete na putu,
a ja im se nadjem na putu,
moze da bude veoma, veoma opasno.
Jane Tipson, ona je ubijena.
Ona je drugi kolega sa kojim sam radio, koji je ubijen.
Druga je Jenny May.
Pokusavali smo da zaustavimo trgovinu ruskih delfina,
a to je ukljucivalo strajk gladju.
Otprilike desetog dana, ja sam se onesvestio,
i otisao sam u bolnicu,
tako da je Jenny postala meta.
Pratili su je plazom,
i zadavili je njenim sopstvenim kaisem.
Ovi delfini su simbol novog vremena za okolinu.
Sada se radi o postovanju, ne o eksploataciji.
Osecam se donekle odgovornim,
jer je TV serija "Flipper"
ta koja je stvorila ovu visemilionsku industriju.
Ona je stvorila tu zelju da se pliva sa njima, ljubi sa njima,
da se drze i grle, i vole do smrti,
i stvorila je svo to zatocenistvo.
Bilo je pet zenki delfina
koje su igrale ulogu Flipera.
Ja sam licno uhvatio svih pet.
Cela ekipa se daje na posao sa vojnickom disciplinom.
Kada se primeti delfin,
ne sme se gubiti vreme.
Ljudi se odnose prema ovom stvorenju sa beskrajnom paznjom.
Izgleda kao da oseca da je dosla kuci,
i da joj se sada nista lose nece desiti.
Sigurna je.
Kada je 1964. bila premijera Flipera, Rick O'Barry je postao najpoznatiji trener delfina na svetu.
Kada sam poceo da treniram delfine, nije bilo prirucnika.
Uzeo bih scenario,
i u njemu pise: "Fliper ide do doka i uzima pistolj,
a onda pliva sa leva na desno."
Morao sam to nekako da pretvorim u akciju.
Hvala, Fliper.
Da. Hvala, Fliper.
Stvar koja me je bas pogodila je,
da su oni pametniji nego sto mi to mislimo.
Kuca koju vidite na setu serije Fliper,
u kojoj porodica zivi,
je ustvari moja kuca.
Ziveo sam tamo preko cele godine, sedam godina.
A tacno ispred kuce
je bilo jezero, slano jezero,
i tu na kraju doka, tu je bio Fliper.
Kada se Fliper prikazivao na televiziji, petkom uvece u 19:30,
uzeo bih svoj televizor iz kuce
i otisao na kraj doka
sa dugackim produznim kablom,
i Cathy bi se gledala na TV-u,
i mogla je da vidi razliku izmedju sebe i Suzy,
koja je bila drugi Fliper delfin koji je koriscen.
Tada sam znao da su samosvesni,
a kada postanete svesni te neljudske inteligencije,
posle nekog vremena shvatite da njima ustvari nije mesto u zatocenistvu.
Ali ja nisam uradio nista povodom toga.
Jednoga dana, sve se zavrsilo.
Kao rekviziti, vratili su se nazad u morski akvarijum Majami.
Kada samo udjete u ovo mesto i muzika svira,
delfin skace i smeje se,
tesko je uvideti problem.
Ali delfinov osmeh je najveca varka prirode.
On stvara iluziju da su oni uvek srecni.
Zila kucavica svakog delfinarijuma je riblja kuca.
I ako odete u bilo koju od tih ribljih kuca,
videcete flase Maalox-a i Tagamet-a.
A oni se koriste, jer delfini dobijaju cireve,
jer su pod stresom.
Morate da ih vidite u divljini
da bi shvatili zasto zatocenistvo ne valja.
U divljini, oni putuju 65 kilometara na dan.
Moze da se desi da surfuju u jednoj oblasti ujutru,
a vec sledeceg sata budu 40 kilometara dalje
hraneci se i druzeci se.
Delfini su akusticna stvorenja.
To im je primarno culo.
Najbolji sonar koji covek ima
je igracka u poredjenju sa delfinovim.
Kada ste u vodi,
delfini mogu da vide kroz vas.
Mogu da vide vase otkucaje srca.
Mogu da vide vase kosti.
Mogu da vide ako ste u drugom stanju.
Dobijaju puno informacija svojim zvukom.
Delfin je uhvacen i stavljen u betonski rezervoar
okruzen stadionom punim ljudi koji vriste.
U nacionalnom akvarijumu u Baltimoru,
kada je otvoren, delfini su umirali na sve strane.
Nisu mogli da odrze delfine u zivotu,
i na kraju su shvatili.
To je bilo zbog toga sto je sistem za filtriranje pravio puno buke.
Stres ih ubija.
Znaci, veoma su osetljivi na zvuk.
To im je primarno culo,
i to je njihova propast u Taiji-u.
1, 2, 3, 4, 5, 6, 7...
12 ih je.
Ovo sto gledate ovde,
je klasicno gonjenje.
Postoje putevi migracije
koje delfini koriste hiljadama godina,
i oni samo cekaju dok delfini ne dodju.
Camci onda stave te dugacke motke u vodu,
koje imaju izbocine na kraju,
i jednostavno udaraju cekicima u te motke,
i stvarju zvucni zid koji plasi delfine.
Nekoliko stotina delfina je gonjeno prema obali.
Nikada pre nisam video toliko delfina,
i svi su bezali da spasu zivot,
bezali od tog zvucnog zida.
Misli da cak mogu da cujem to lupanje,
ali, ja ga cujem stalno.
Cujem ga u snu.
Taj zvuk nikada ne nestaje kada ga jednom cujete.
Do trenutka kada stignu u lagunu,
potpuno su izbezumljeni, i pod stresom.
Zatvore je, i onda odu kuci.
Sledeceg jutra,
svi ti treneri delfina ce biti u redu
birajuci one koje zele za delfinarijume.
Prvenstveno traze kljunaste delfine.
Traze Flipera,
pa tako uzimaju mlade zenke,
bas kao sto smo mi uradili za seriju Fliper.
Onda ih odvode na razlicite krajeve sveta.
Taiji je najveci snabdevac delfinima morskim parkovima i programima plivanja sa delfinima, sirom sveta.
Svaki delfin se proda za 150.000 dolara. Brokeri muzeja kitova u Taiji-ju sklapaju poslove, i grad i ribari dele zaradu.
Mogao bih da imam sopstveni objekat sa delfinima negde na Karibima,
i da zaradjujem 2 ili 3 miliona dolara godisnje,
kao oni, da hocu.
Ali sam izasao iz toga.
Stvar koja me je preokrenula
je bila smrt Flipera, Cathy.
Bila je zaista depresivna. Mogao sam to da osetim.
Mogao sam to da vidim.
I izvrsila je samoubistvo na mojim rukama.
To je veoma jaka rec, samoubistvo.
Ali morate da razumete,
delfini i drugi kitovi ne disu refleksno,
kao mi.
Svaki put kada udahnu oni cine svestan napor.
Pa tako mogu da okoncaju svoj zivot
kadgod im postane suvise nepodnosljiv
tako sto sledeci put nece udahnuti.
U tom kontekstu koristim rec "samoubistvo".
Ona je to uradila.
Doplivala mi je u ruke,
i pogledala me pravo u oci
i...Udahnula...
I nije udahnula ponovo.
Samo sam je pustio,
i ona je potonula pravo na stomak na dno rezervoara.
Sledeceg dana, bio sam u zatvoru na Biminiju,
jer sam pokusao da oslobodim delfina iz Lerner morske laboratorije.
Tako sam odreagovao na to.
Hteo sam da oslobodim svakog zatocenog delfina kog bih mogao.
Proveo sam deset godina gradeci tu industriju.
A onda sam proveo poslednjih 35 godina pokusavajuci da je srusim.
Kada sam poceo, postojala su samo tri delfinarijuma.
Danas je to postalo visemilionska industrija.
Sa svim tim zarobljavanjima,
pomogli smo da se stvori najveci pokolj delfina na planeti.
Svako moze da gleda proces zarobljavanja sa puta.
Ali Rick je ukazao
da odvoze camce u tajnu uvalu,
koju niko ne vidi, gde se delfini, koji nisu izabrani,
kolju i prodaju zbog mesa.
Gonjenje delfina pocinje u Septembru i traje do Marta.
Procenjeno je da se u Japanu svake godine ubije 23.000 delfina i morskih prasica.
Ovde u Taiji-u,
mozete da odete u muzej kitova i gledate predstavu sa delfinima,
i jedete delfina u isto vreme.
Prodaju delfinsko i kitovo meso usred delfinarijuma.
Industrija zatocenistva je ta koja odrzava ovaj pokolj
tako sto nagradjuje ribare za njihovo lose ponasanje.
Dobijaju samo 600 dolara za mrtvog delfina,
ali mogu da dobiju vise od 150.000 za delfina koji ce izvoditi predstave.
Rekao sam Rick-u da cu mu pomoci,
da cemo popraviti ovo, promenicemo ovo.
Ali mu nisam rekao kako,
jer zaista nisam znao kako cemo to da uradimo.
Postoji puno grupa ovde u Japanu...
Svetski fond za divlje zivotinje, Greenpeace,
medjunarodni fond za dobrobit zivotinja.
Svi oni zaradjuju stotine miliona dolara medjusobno.
Ovo je najveca klanica delfina na svetu.
Gde su oni?
Postoji jedna organizacija
cija je jedina svrha da zastiti sve ribolike sisare u divljini.
To je IWC...
Medjunarodna komisija za kitolov.
Ali, iz nekog razloga,
mali riboliki sisari, delfini i morski prasici, nisu zasticeni.
Delfini su kitovi.
Velicina nije bitna.
IWC ce uci u istoriju kao brod budala.
Rick na IWC-u 2006., St.Kits, zapadni pacifik - Ovde...Ovde nema demokratije
ni pod tackom razno.
Oni rade sta god im, prokleto, padne na pamet.
Rick-u je trajno zabranjeno da prisustvuje sastancima IWC-a. - Gospodine O'Barry, znate da sam ovde.
Da?
Moram da vas zamolim da napustite hotel.
Mogli ste da sacekate do jutra, ali...
Gospodine lepo sam vas zamolio da iskljucite vasu kameru.
Razlog zbog kog mali riboliki sisari nisu popularni u IWC-u
je taj sto nacije koje love kitove, koje su i namestile ovu stvar,
ocigledno imaju najveci interes da ih izostave,
narocito ako ih jedu.
Joji Marshita je zamenik komesara za kitolov.
On je talentovan momak iz Japana sa veoma teskim poslom.
Mora da ustaje svaki dan.
Prvo ce da se pogleda u ogledalo,
a onda mora da izadje
i da objasni svetu japansku politiku lova na kitove.
Veoma komplikovana tema za zaobilazenje.
Jasno je da pitanje kitolova
postaje vise emocionalno.
Nikada nismo imali ubedljiv razlog
zbog cega je ova vrsta toliko posebna.
Koriste podvodni zvuk da nateraju
delfine na mesto gde ih ubijaju.
Pitali su Japan da pojasni da li je ovo tacan opis lova.
Japan je odgovorio da je to pitanje malih ribolikih sisara,
za koje, kako veruju, IWC nije nadlezan.
IWC je
jedino medjunarodno telo koje se bavi kitovima
i koje je zvanicno priznato od strane Ujedinjenih nacija.
To je prakticno bezuba organizacija,
ali je i jedina organizacija koja postoji.
IWC je zabranio komercijalni kitolov 1986. godine.
Godinu dana kasnije, Japan je odgovorio tako sto je utrostrucio broj ubijenih delfina i morskih prasica,
i zapoceo smrtonosni istrazivacki program na velikim kitovima
Pa, postoji klauzula
u medjunarodnoj konvenciji o kitolovu
koja dozvoljava naciji da uzima kitove u naucne svrhe,
i Japan je odlucio da je to njihov izgovor.
Trenutno, Japan ima istrazivacke programe
koji ukljucuju ubijanje minke* kitova,
kljunastih kitova, zubatih kitova, i grbavih kitova.
Svaki kit uhvacen u naucne svrhe, za mene,
je crna tacka u dosjeu ove komisije.
Govore o 1.000 kitova na Antarktiku.
Ne govore o
23.000 koji se ovde pokolju.
IWC je kumovao
jednoj od najvecih
ekoloskih katastrofa svih vremena.
Stvarnost je ta da, IWC
ima mandat
da se bavi pitanjima koja se ticu delfina,
ali Japanci pokusavaju da legalizuju praksu
kojoj je skoro svaka zemlja na svetu rekla ne.
Vlade su stvarno sjajne
u sastajanju, odrzavanju sastanaka
i konferencija, i tapsanja po ramenu,
ali izgleda da im nikada ne uspeva da postignu bilo sta.
To je kao sto je Margaret Mead jednom rekla...
"Nikada se nemojte pouzdati u vlade ili institucije
da ce resiti bilo koji veci problem."
Sve drustvene promene dolaze od strane strastvenih pojedinaca.
Ako spasavanje ribolikih sisara od istrebljenja
zavisi od IWC-a,
onda nema nade.
Za vreme Grcke ere,
bilo je kaznjivo smrcu povrediti delfina.
Bili su zasticeni.
Bili su zasticeni,
jer postoji mnogo prica kroz istoriju,
o delfinima koji su spasavali zivote ljudi.
Postoji neka magija kada ste zajedno na talasu.
Tu je ta druga vrsta
sa kojom ne mozete svesno da komunicirate,
i oboje dozivljavate tu stvar
koja je cisto za uzivanje,
izvan granice prezivljavanja.
Otisao sam da surfujem na istocnu obalu Australije.
Posle oko pola sata,
sedeo sam sa svojim prijateljem,
kada je on rekao: "Cekaj",
a na povrsini sledeceg talasa je bila tigar ajkula.
Peraja su joj bila spustena, i bila je spremna da napadne.
Ta stvar je bila bukvalno 2 metra daleko od mene,
i pogledao sam dole, i tamo...
Kao u staklenoj vitrini u zidu...
Taj delfin je dosao sa desne strane,
udario ajkulu,
i odgurao je pravo od mene i mog druga.
U tom ternutku...
To je najociglednija demonstracija povezanosti u mom zivotu.
Pre par godina, prijatelj mi je rekao
sta se desava u Japanu.
23.000 bude zbrisano svake godine,
a da to cak nije ni potvrdjeno.
Niko zaista nije video sta se tamo desava,
tako da je jedini nacin da se to zaustavi, taj da se razotkrije.
To su nam vec rekli...
"Nemojte da fotografisete."
Na tabli pise: "Nemojte da fotografisete".
Tako da je nacin da se to zaustavi, taj da se nastavi sa razotkrivanjem.
Na kraju, japanska vlada ce reci,
"Ovo ne valja. To je PR nocna mora."
Ne! Nema fotografisanja.
Doveo sam BBC, London times,
Time magazine,
i svi su otisli praznih ruku.
Nema forografisanja. Ok?
Plase se kamera.
Jednog jutra nisam imao svoj fotoaparat sa sobom,
i par momaka sa camca,
su podigli mladunce delfina i presekli mu grkljan.
Vec je bilo mrtvo, ali su ga podigli i presekli mu grkljan,
jer su pokusavali da me naljute,
i zamalo ga nisam udario.
Uneo mi se u lice.
Zvali smo ga "Privatan prostor".
To su jedine dve reci koje zna na engleskom...
Privatan prostor.
Privatan!
Uneo mi se u lice,
i vikao na mene sa kamerom.
Zeleo je da ga udarim.
Mislim, provocirao me je,
i zamalo sam...Covece, zamalo ga nisam patosirao
i oborio ga sa te stene.
To je ono sto oni zele da uradite...
Udarite ga ili uradite nesto, da bi vas sklonili odande.
Jedini nacin na koji mogu da nas sklone odavde,
je da nas uhapse i da to snime.
Vecinu vremena provodim
pokusavajuci da ne budem uhapsen pod laznim optuzbama.
Oni provode vecinu svog vremena
pokusavajuci da nas uhapse pod laznim optuzbama,
i izbace nas iz igre.
2003. godine poslao sam ekipu u Taiji.
Cilj im je bio da obezbede dokaze, da snime,
i vide sta se desava tamo.
Usli su u vodu, isekli mreze,
i oslobodili neke kitove i delfine,
i momentalno bili uhapseni zbog toga.
Hajde!
To je zapravo uspelo
da pokaze da smo odlucni
da zastitimo zivote ovih zivotinja,
ali, naravno, to nam je otezalo povratak.
2007. godine, kada sam hteo da uradim nesto
da bih to razotkrio,
bio sam sokiran cinjenicom
da sam ja bio jedini surfer, u surferskoj zajednici,
koji je znao za ovo,
tako da smo se Hayden Panettiere, Isabel Lucas,
i ja povezali i odlucili,
ok, izveslacemo.
Niko nije imao nameru da bude agresivan.
Bas su se iznervirali.
Morali smo da prekinemo.
Nije bilo nicega sto smo mogli da uradimo,
nicega vise sto smo mogli da uradimo u toj prici.
Odlazite!
Uznemiravate nas!
Odlazite!
Vidite, ovo je kao igra macke i misa.
Ti konkretni aktivisti,
su uhapseni ovde, bas na ovom mestu.
Sada vise ne mogu da se vrate.
Izbaceni su iz igre.
Moje srce je otislo sa njima.
Gledao sam Flipera kao dete.
Zavoleo sam okean delom zbog Fliper-a.
Zaustavicemo ovo.
A ovde je covek koji je sve zapoceo.
On pokusava da resi ovaj veliki problem,
ali ne moze da nadje nikoga da mu pomogne.
Kada bismo samo mogli da udjemo tamo, zaustavili bismo ovo.
Prvi koga sam pozvao, je bio moj drug Charles Hambleton.
On je "adrenalin junkie".
On je bio kapetan plovidbe u Piratima sa Kariba.
Proputovao je ceo svet fotografisuci.
On je momak sa zlatnim srcem,
i zivcima od celika. Uradice bilo sta.
Jasno se secam telefonskog poziva
u kom mi je receno da treba da budem Japanu.
Izasli smo iz voza u Taiji-u,
i odmah smo sreli Rick-a O'Barry-a,
sa sve policijom.
Nisam potpuno siguran
da je Louis znao u sta se upusta.
Na nasem prvom putu u Japan,
imali smo zvanicni sastanak u kancelariji gradonacelnika
sa ribarskim sindikatom,
i svim zvanicnicima.
Proveli smo sedam sati pokusavajuci da izdejstvujemo dogovor
u kom bismo mi pokusali da ispostujemo njihovu stranu.
To mi je bila poenta, da pridobijem obe strane.
Tada smo poceli da shvatamo da nesto kriju.
Treba da dobijete dozvolu, da bi dobili dozvolu
da dobijete dozvolu da...
A niko nece nista da radi bez dozvole.
Posle dva dana pregovora,
rekli su, "Necemo vam dozvoliti da uradite to",
i stavili su na sto mapu,
obelezili je crvenim X-evima,
i rekli, "Ne idite tu, ne idite tu,
ne idite tu, ne idite tu."
Onda je Charles rekao...
"Mozemo li da je zadrzimo radi referenci,
tako da bi znali gde ne treba da budemo?"
Tako nesto.
I to nam je postala neka vrsta pokazatelja o tome gde treba da idemo.
Tajna uvala je prirodna tvrdjava.
Sa tri strane je okruzena strmim liticama.
Ima nekoliko tunela
kroz koje morate da prodjete da bi dosli tamo.
Visoke ograde okruzene bodljikavom zicom.
U svom zivotu proputovao sam ceo svet,
i obala je velicanstvena.
Zarepascujuce je pomisliti da se ovaj uzas desava
na jednom od najlepsih mesta.
Usunjali smo se u taj park,
zove se Cunami park.
Bio je zatvoren, ali smo otisli tamo.
Jedino vreme kada je sigurno otici u Cunami park,
je kada nema delfina u laguni.
Tada nema cuvara u okolini.
Rick je pokazao na tajnu lagunu,
i rekao, "Tamo se odvija sav prljav posao".
Policija nam je bila za petama,
i pomislio sam, hajdemo odavde.
Pokusacemo da se regrupisemo.
Pa smo otisli u razgledanje van Taiji-a.
Svi ti prelepi hramovi su tamo,
neki od najlepsih hramova u Japanu.
U jednom od tih hramova imaju kamenu bastu,
gde kaludjeri grabuljaju to kamenje,
a u sredini je kamenje
gde ljudi iz celog sveta dolaze da razmisljaju.
Bilo je prelepo,
ali sam pomislio, u Americi,
ljudi nikada ne bi isli da nedeljom gledaju kamenje.
Odjednom mi je sinula ideja.
A sta ako kamenje uzvrati pogled?
Ovo je bio veliki set sa vodopadom
koji smo napravili za film Svemoguci Evan.
Brana puca i poplavljuje,
i rusi... Spira put i...
Jedan od mojih najboljih prijatelja, i moj prvi pomocnik,
je momak koji je postao glavni modelar
u "Industrial light and magic",
pa sam ga pozvao i rekao mu, "Imam ideju za projekat.
Zelim da sakrijem kamere sa visokom rezolucijom u kamen.
Mozes li da nam pomognes?"
Da li si ovo imao na umu?
To je umetnicko delo, covece.
Mozemo sve da ih uradimo u braon boji, ako zelis,
ili mozemo da uradimo kombinaciju braon i sive.
Mislim da bi braon i sivo bilo bolje.
Mislim da ce biti veoma vazno za nas
da svi ovi budu sivi.
Zelim da pokusam da
budu sto je manje moguce vidljivi, jer...
Bila nam je potrebna specijalna grupa ljudi
da sprovedu ovu misiju.
Bili su nam potrebni ljudi sa posebnim vestinama.
Poceo sam da sastavljam ekipu,
Tu...Kao Ocean's eleven ekipu.
Simon Hutchins,
jedini koji ima vojno iskustvo.
Simon je smislio sve te cudne nacine
kako da sakrije kamere sa visokom rezolucijom i podvodne mikrofone.
Znate, on je ludi genije.
Ako mi mozemo da zamislimo, Simon moze da napravi.
Joe Chisolm je bio organizator rok koncerata,
a mi smo bili nekako kao rok koncert...
Znate, inkognito.
Imali smo stotine kofera materijala
koje smo trebali da unesemo u Japan,
i on je uradio logistiku.
Louis se vratio, i rekao, "Vidi,
moramo da udjemo.",
i Louis i ja smo poceli da razgovaramo
o nacinima na koje mozemo to da snimimo.
Imali smo termalnu kameru vojne klase,
koju ne smete da iznesete iz zemlje.
Ako ima puls, termalna kamera ga uhvati.
Jedna stvar koju smo odlucili da uradimo, je da napravimo snimke iz vazduha,
pa smo resili da donesemo nas helikopter.
Pogledali smo, znate, upravljanje satelitom,
da napravimo satelitske snimke.
Odlucili smo da napravimo bespilotnu letelicu
sa stabilizovanom kamerom visoke rezolucije ispod nje.
Cak smo je nazvali Cathy,
a to je bilo iskljucivo iz postovanja prema Rick-u O'Barry-u.
Ideja je bila da,
cak i ako dirizabl ne uspe i uhvate nas,
da svi vole balone...
Znate, deca, policija, svi.
Jedna od naprava koja je Louis-u i meni bila veoma vazna,
je podvodni mikrofon... Zvucni aparati visoke tehnologije
u podvodnim kucistima.
Hteo sam da cujem delfine iz lagune,
ali nismo znali koliko je duboko.
Imali smo boce sa kiseonikom,
ali to bi suvise zveckalo, bilo bi suvise bucno.
Mandy-Rae Cruickshank i Kirk Krack
su ronioci na dah svetske klase.
Ronjenje na dah, prostije receno,
je kao dubinski snorkling.
Sa jednim udahom vidimo koliko duboko mozemo da zaronimo u okean,
koliko dugo mozemo da zadrzimo dah.
Mandy-Rae je osvojila
osam svetskih prvenstava u zivotu.
Moze da zaroni na 90 metara dubine sa jednim udahom,
i vrati se nazad.
Prikljucili su nam se dosta brzo
kada su saznali sta pokusavamo da uradimo.
Mi imamo neke zajednicke psiholoske osobine
sa kitovima, fokama, i delfinima.
Svi smo sisari koji disu.
Oni zive u vodi. Mi zivimo na kopnu.
Kada plivate u okeanu
a kitovi i delfini prolaze pored vas,
to je jedno od nejneverovatnijih iskustava ikada.
Osecate se tako ponizno kada vam to divlje stvorenje
pridje i bude tako zainteresovano za vas.
To je...
To je neverovatno, zaista.
Iako, ocigledno, nema izgovorenih reci,
zaista osecate kao da, na nekom nivou, komunicirate sa njima,
kao da postoji razumevanje izmedju vas.
Obicno ne dodirujem nista u vodi,
ali sam pomislila, znate,
toliko dugo vec pliva sa mnom.
Ispruzila sam ruku,
a on mi se spustio na ruku,
i samo ostao tu ispred mene,
dozvoljavajuci mi da ga ceskam po stomaku.
I tako, imate tog delfina,
divljeg, i na svom terenu,
koji je dosao i zaista trazio paznju i dodir.
Zaista je zeleo da bude sa nama.
Kada su nas pitali
da li zelimo da ucestvujemo u tajnoj operaciji
da razotkrijemo pokolj delfina,
bez oklevanja smo rekli, "Apsolutno. Upisite nas."
Sta da radimo?
- Ovo je...
Tako je kul.
Da.
Ja sam samo slatki mali nevini kamen.
Preneti ovo preko carine
ce biti problem, mislim.
Nadam se da cemo uspeti da ih pronadjemo ponovo,
jednom kada ih postavimo.
Zamisli, vratimo se u hotel, kad ono imamo pravo kamenje.
Ima 47 kofera.
Mislim da nas nece pustiti da prenesemo ovo.
Definitivno smo pokusavali da budemo sto je moguce diskretniji,
ali nema nicega diskretnog u vezi zapadnjaka
na mestu gde nema zapadnjaka, sa velikim crnim koferima.
I bilo je primeceno.
Pa, sada, tu je neki auto.
Tek sam...Tek sam juce stigao.
Mislis li...Mislis li da znaju da smo ovde?
Mislis?
Prvog jutra kada smo stigli u Taiji,
Rick O'Barry nas je sacekao u hotelu.
Odlucio je da bi bila dobra ideja
da nam pokaze naokolo
da bi upoznali predeo.
Usli smo u kola,
i jedna od prvih stvari koje smo primetili
je bila ta da smo dobili pratnju.
Ovo ovde je mesara,
klanica.
Ovo ovde je sindikat,
a eno ga "Privatan prostor".
Kada smo prvobitno stigli u zemlju,
nismo imali pojma o tome ko nas prati.
Bilo je otprilike sedam ili osam vozila cije registracije smo imali,
tako da smo znali da nas ti ljudi prate.
Nismo znali da li su to kitolovci.
Nismo znali da li je Yakuza, japanska mafija.
Pojma nismo imali.
Sreo bih se sa tim momkom koji je govorio engleski.
On je bio iz muzeja kitova,
i pitao sam ga, "Da li znas ko je u onim kolima tamo?"
On pogleda tamo, i kaze, "Sef policije".
Ako ste u Rick-ovoj blizini, oni...Oni znaju da ste nevolja.
Ne, ne mozete tamo.
Kazem vam, ne mozete tamo.
Ne idite tamo.
Sta cete da uradite?
Nas prvi susret sa ribarima
je bio kada smo otisli tamo u zoru,
i cim smo stigli,
pojavio se veliki broj njih.
Bili smo na plazi i gledali...
Mogli ste da vidite kako krv izlazi iz lagune.
Mogli ste da vidite gomilu mladunaca
odvojenih od roditelja,
dok im roditelje kolju.
Tako da sam htela da bolje pogledam u lagunu,
i dok smo Joe i ja pokusavali da prodjemo stazom,
neki od ribara su dosli i gurali nas grudima,
- "Ne diraj devojku".
pokusavajuci da nas
sprece da dodjemo do mesta sa kog bismo mogli da vidimo ubijanje.
I odmah posle toga,
spustili smo se do vode,
i taj jedan jadni delfin, on je...
Mogli ste da ga vidite kako pokusava da pobegne,
i plivao je pravo prema nama ka obali,
cak je uspeo da predje preko par mreza,
i svaki put kada je izronio da udahne,
mogli ste da vidite svu tu krv kako pliva iza njega.
Mogli ste da vidite poslednjih par puta kada je udahnuo.
Onda je potonuo, i vise ga nismo videli.
Cao-cao-cao-cao.
Grupa ljudi koja ovo radi je relativno mala.
Izvan ovih par udaljenih sela,
vecina populacije cak ni ne zna da se ovo desava.
Ovdasnji ribari koji rade ovo vam kazu: "To je nasa tradicija.
To je nasa kultura.
Vi nas ne razumete.
Vi jedete krave. Pa, mi jedemo delfine."
Pa, istina je da je to velika laz.
Kako to moze da bude njihova kultura, njihova tradicija,
ako japanski narod cak ni ne zna za to?
23.000 delfina se ubije za ljudsku ishranu svake godine.
- Nikada nisam cuo za to. Nikada niste culi za to?
Lazete! Da li ih pojedu? Stvarno?
Tesko je zamisliti da ljudi jedu delfine.
Zasto ja ne znam za to? Kako je to moguce? Ima li delfinskog mesa u Tokiju?
Mi ne smatramo delfine za hranu.
Delfini su pre nesto sto uzivamo da gledamo.
Ako je to zaista istina, trebalo bi da napravimo veliki problem zbog toga.
Mislim da niko ne zna za to. Ja nisam znala.
Ljudi u Osaki, Kjotou, i Tokiju...
Razlog zbog kog ne znaju za to
je medijsko zataskavanje,
sistematsko, namerno zataskavanje,
medijska blokada,
jer je delfinsko meso veoma zasiceno zivom.
Ziva je najotrovniji ne-radioaktivni element na Zemlji.
Nivo zive u okolini raste 1% do 3% svake godine od pocetka industrijske revolucije, zbog sagorevanja fosilnih goriva.
Ziva u prirodi pocinje da se stvara
u najmanjim organizmima,
i svakim stepenikom koji se popne,
uveca se oko deset puta.
Kada stigne na vrh lanca ishrane,
dobijemo neverovatno toksicne nivoe.
Sve ribe koje najvise volimo da jedemo,
ribe kao sareni grgec,
tuna, sabljarka, marlin,
su veliki izvori zive,
a ove supstance izazivaju velike probleme,
ne samo delfinima, vec i ljudima,
jer se ljudi i delfini hrane
na istom nivou lanca ishrane.
Da pogledate kljunaste delfine,
usput, to je Fliper,
otkrili biste da su ,ustvari,
ove zivotinje plivajuci otpad za toksicne materije.
Bolje je uzdrzati se od uzimanja tog mesa...
Kako da kazem?
Previse.
Ipak delfinsko meso sadrzi neke hranljive materije.
To je pitanje
o kom potrosaci i ministarstva zdravlja vode racuna,
i sa sigurnoscu mogu da kazem da na trzistu nema proizvoda
koji prelaze ijedan od njihovih standarda.
Po njihovim standardima.
Preporuceni nivo zive u morskoj hrani u Japanu je 0.4 milionita dela.
Ovo je meso delfina.
Ovo sadrzi 2.000 milionitih delova...
2.000 milionitih delova zive.
Veoma, veoma, veoma puno. Otrovno.
Kupio sam ovo u prefekturi Wakayama, Taiji.
Skoro niko ne jede delfinsko meso,
ali 23.000 se zakolje svake godine,
tako da to povlaci pitanje:
"Gde odlazi svo to meso?"
Delfinsko meso se generalno smatra za manje pozeljnu robu,
i prodavalo bi se mnogo, mnogo manje, da je propisno obelezeno.
Tako da se meso distribuira mnogo vise nego sto mi to znamo.
Scott Baker je postavio portabl DNK laboratoriju
u hotelu u centru Tokija.
Doneli smo mu uzorke, i on ih je analizirao,
i otkrio da je puno paketa
koji su oznaceni kao skupo meso vecih kitova,
ustvari meso delfina.
Potrosac bi mogao da pomisli da kupuje zdravo meso
od kitova sa juzne hemisfere,
a moze da se desi da su dobili kljunastog delfina
sa obala Taiji-a
sa nivoom zive koji je 20 puta veci
nego sto to preporucuje Svetska zdravstvena organizacija.
Ribari koji jedu delfine
truju sami sebe,
ali takodje truju
i ljude kojima ih prodaju.
Vlada zna za to,
i vlada to prikriva.
Jednom su vec imali taj problem u Minamata-i.
Tu je trovanje zivom prvi put otkriveno.
Nazvali su to Minamata bolest.
Bolest se pojavila 1956. godine.
Najmodernija fabrika u Japanu, Chisso Minamata, tajno je izbacivala otpad u zaliv.
12 godina su japanska vlada i Chisso pravili zaveru da prikriju povezanost.
Japan ima istoriju te strasne Minamata tragedije,
zvanom i Minamata bolest.
Ali to nije bolest. Ona se ne prenosi.
Ona je rezultat toksicnosti.
Najozbiljniji rizik po zdravlje ovih visokh nivoa zive
imaju trudnice.
Fetus je taj koji je najosetljiviji na ove visoke nivoe zive.
Da li ste culi za decu sa Minamata bolescu?
Glave koje se pleze, oci koje ne vide, usi koje ne cuju...
Usta koja ne mogu da govore ili da osete ukus...
Ruke koje ne mogu da uhvate, noge koje nece da hodaju.
Deca su pocela da se radjaju deformisana.
I to ce se dogoditi ponovo.
Niko nije zaista pogledao u bolnice,
pogledao dosjee,
da vidi koliko ljudi tamo ima trovanje zivom.
Simptomi su, gubitak pamcenja,
gubitak sluha, gubitak vida.
To vas ne ubije tek tako.
Potrebno je vreme.
I to se dogadja.
Da li on zeli da zna da truje tela
drugih Japanaca kojima prodaje meso?
Ne zeli da zna.
Ne zeli da zna o tome.
Pa, u Minamata-i, vlada je rekla
da ni tamo ne truju ljude.
Secate li se toga?
Fabrika Chisso?
Ista stvar, isti problem.
Ne mislite da je posredi prikrivanje
u vezi kolicine zive u mesu delfina?
Misim da se slicna tragedija nece dogoditi
zbog mesa delfina.
Mislim da nece.
Konacno, delfinsko meso
se bazira na ponudi i potraznji, kao i bilo koji drugi proizvod,
i ako je taj proizvod otrov,
i ne mogu da ga prodaju u Taiji-u,
onda nece moci da ga prodaju ni u Iwate-u,
ni u Okinawa-i,
niti bilo gde gde ga prodaju.
Tako da treba da ostanete fokusirani na tu jednu lagunu u Taiji-u , mislim,
sa ciljem da se to prekine.
Zdravo. Kako ste danas?
Ako nas uhapse, koliko vremena treba da nas optuze?
Ne moraju da te optuze ni za sta.
Zakon u Japanu funkcionise tako da,
mogu da te drze u zatvoru 28 dana bez optuzbe.
90% osuda u Japanu
su dobijene na osnovu priznanja tokom tih 28 dana,
jer mogu legalno da vas muce.
Mogu da te probude usred noci,
celu noc, znas, i...
Ja to njima radim cele nedelje.
To bi moglo da bude agresivno...
Mozemo li da ga krivicno gonimo?
Shvatio sam
da ce ovo biti mnogo duzi proces,
tako da smo iskoristili nase vreme tamo, za izvidjanje, planiranje.
Posmatrali smo.
Bile su dve ekipe koje su usle sinoc...
Momci koji dolaze iz tunela.
Poslati su da provere levu stranu.
Svetle baterijskim lampama. Dosta su brzi,
jer zele da pocnu sa poslom.
Ono sto rade je da traze polomljene grane.
Obicno idu gore
kada imaju delfine u laguni.
Idu gore da vide da li ih je neko fotografisao.
Razmisljam o tome da udjemo tamo.
Mozda iskoristim onu lokaciju na kojoj je grana,
i da isecem granu u noci kada nema delfina.
Misija se sastojala iz dva dela.
Prvi je bio da dobijemo zvuk.
Gde mozemo da postavimo veliko kuciste
sa rasirenim rukama? Hajde da to smislimo.
Podvodne mikrofone mozemo da postavimo na strani lagune
u koju je najlakse uci.
Mnogo je lakse spustiti se levom stranom lagune.
Desna strana ja tacno u sredini uvale za ubijanje.
Prvo idem sa termalnom kamerom.
Mogu da vidim da li se tamo nesto krece.
Ako se kriju u zbunju,
izdvajace se.
Tako da je postavljanje podvodnih mikrofona bilo nesto kao proba,
da vidimo da li cemo se izvuci sa time.
Vi momci ulazite sa dve kamere. Je l' tako?
Tri kamere.
Druga misija,
koju smo nazvali "Ceo orkestar".
Idemo, onda, da, tri kamere...
Ti si 2, ti si 1,
i razmislite o cetvrtoj.
Postavicemo svo kamenje,
podvodne mikrofone, podvodne kamere.
Imaju ronioce, tako da oni ciste.
Oni pretrazuju dno tog zaliva,
tako da ne zelimo da nam pokupe kamere.
Kada stignete do ovde, sigurni ste.
Ovo je prvi znak na kome pise "Zabranjen ulaz".
- Mi ne znamo sta pise. - "Opasno".
Nemamo pojma.
Pise "Dobrodosli u Taiji" koliko mi znamo.
"Uzivajte u nasem predivnom UNESCO predelu".
Hteo sam da imam 3D iskustvo
o tome sta se desava u toj laguni.
Hteo sam da cujem sve sto delfini rade,
sve sto kitolovci govore.
Trud nije bio usmeren samo na to da prikaze masakr.
Zelite da snimite nesto sto ce uciniti da se ljudi promene.
Ovog vikenda, slab, zalostan plac grbavog kita
je odjeknuo londonskim trgom Trafalgar,
dok je hiljade demonstranata
zahtevalo da se stane na put ubijanju kitova.
1960-tih godina,
kada IWC nije radio nista
vezano za pokolj velikih kitova,
postojao je jedan covek, Roger Payne,
koji je pomogao da se zapocne ceo pokret "Spasimo kitove",
tako sto je otkrio svetu
da ove zivotinje pevaju.
To je bilo uzviseno.
Snimak kitove pesme pomogao je da se zacne... - Sta mi hocemo?
...prva svetska organizacija za zastitu okoline. - Spasite kitove!
Kada to hocemo?
Demonstranti iz "Spasimo kitove" su danas opet na ulicama.
I odlucni su u tome da vide da nesto bude uradjeno u vezi toga.
Ovog momenta, oko 33.000 kitova godisnje bude ubijeno.
Spustili smo taj broj na oko 330, 1% te kolicine.
Sada taj broj ponovo raste.
Potrebna je nova generacija koja ce preuzeti odavde.
Ima puno Rick-a O'Barry-ija Roger-a Paynes-a.
Svi oni su u svojim 60-tim i 70-im sada,
a nema puno ljudi
koji nastavljaju tamo gde su oni stali.
Svidja mi se ovo.
Tone veoma polako, ovaj kabl.
Tone, ali veoma polako,
tako da sam stavio par tegova na njega.
Dva podvodna mikrofona ce biti povezana na njega.
- Samo jedna stvar. - Da.
Skinuo sam sve druge nalepnice. Vidis?
"Molimo, vratite suvo".
Da, hajde da skinemo nalepnicu.
Ok? Isuse.
(03) 3224-5000.
To je broj mobilnog telefona americke ambasade u Tokiju,
kao i brojevi telefona nasa dva druga telefona,
za slucaj da nesto "usere krevet".
Kada, veoma diskretno, napustamo hotelsku sobu
sa cetiri ili pet momaka obucenim u crno
sa kamerama,
tajming nam je dobro isplaniran.
Znamo kada se cuvar pojavljuje.
Znamo koliko daleko iza nas ce biti policajac.
Znamo koliko dugo je potrebno policiji
da stigne tamo iz susednog sela.
To je verovatno bila najstrasnija noc u mom zivotu,
jer smo bili tamo mnogo dana zaredom
pripremajuci se za ovo.
Vidjeni smo tamo.
Ima malo mesta na koja mozemo da se sakrijemo.
Hajdemo, drustvo.
Louie? Simon je.
Idemo gore na stazu. Je l' to ok?
Da, idite.
Prvo Mandy. - Razumem.
Charles, krenucu ka velikom kamenu.
Primljeno.
Presao sam. Sve je cisto.
To svetlo je veoma jako. Drzite to svetlo ugaseno koliko god je moguce.
Moze da se vidi preko cele luke.
Drzi svetlo dole. Drzi ga dole.
Louie, mozes li da proveris sa termalnom kamerom?
Izgleda kao da je upravo zaronio. Je l' to u pitanju?
Stanite...Cekajte. Sta je to?
Video sam dve tople siluete na ekranu na putu ispred mene, iza krivine.
Ok, mislim da su nam, upravo sada, par momaka za petama.
Samo budite mirni. - Da li neko stoji? - Sta?
Da li neko stoji tamo?
Ok, vidim baterijsku lampu kako ide stazom.
Ovo bi moglo biti interesantno.
Da li si video nekoga na toj strani? Definitivno sam video baterijsku lampu.
Hajdemo.
Bezite odatle. Bezite odatle sada.
Zvucni uredjaj je u vodi. - Budite mirni.
Zovi Joe-a.
Joe.
Razumem. Krenuo sam. Dva minuta. - Strazari se krecu.
Idemo, idemo.
Dole smo na stepenicama pored tunela. - Joe, jesi li to ti? - On je.
Evo ga. Pokret.
Idemo.
Hajde. Idemo. Idemo.
Isuse.
Dobar posao.
Isuse.
Da li su svi u kolima?
Dobra noc.
To je dobra noc.
To je cudna akcija...Usred noci, rano ujutru, maskirana osoba.
Ja? - OPS...Clan OPS-a.
Ne znam.
Ja nisam.
U ponoc, spavao sam.
Kaze da ne zna, jer je spavao.
Mozda je ta osoba clan OPS-a, ja mislim.
Ne znam.
Ne mogu da govorim u ime OPS-a.
Mogu samo da govorim u ime Rick-a O'Barry-ja.
Ne mogu da govorim ni u cije ime, osim u svoje.
U ponoc, spavao sam.
Ne, ne, ne. Ali drugi clan OPS-a je...
Ne znam.
Ja nisam OPS. - Vi nemate veze sa OPS?
Ja nisam OPS, ne.
Pa, ja dajem intervjue.
Ko god hoce da razgovara sa mnom,
ja cu razgovarati sa njim. - Da?
Ako OPS hoce da razgovara sa mnom, razgovaracu sa njima.
Razgovaram sa bilo kim o trovanju zivom.
Opet pominje zivu.
- Hvala vam. - Ok.
Puno vam hvala na vasem vremenu.
- Zdravo. - Zdravo.
Mislim da je najstrasnija stvar u vezi ronjenja te veceri
bila ta, znate, mogli ste da ih cujete
kako komuniciraju jedan sa drugim,
a znate da ce sledece jutro biti kraj svega toga.
Bice zauvek ucutkani.
Oni stalno pokusavaju da komuniciraju sa nama,
i to je tesko objasniti,
ali kada zivite sa njima,
kao sto sam ja na snimanju Flipera, dan i noc,
zaista sam mogao da citam taj govor tela.
Ima necega unutrasnjeg
biti u vodi sa zivotinjom kao ova.
Kao naucnik,
naucen sam da propoznam inteligenciju objektivnim merama
upotrebom alata, spoznajnim procesima, i tako dalje.
Kao ljudsko bice,
kada vidim da me delfin gleda i prati me pogledom,
i kada mi se pogled sretne sa tom zivotinjom,
postoji ljudska reakcija koja cini nepobitnim cinjenicu
da se povezujem sa inteligentnim bicem.
Nauka se godinama mucila pitanjem mogucnosti razgovora
sa najinteligentnijim stvorenjima na Zemlji,
koja nisu ljudska bica.
Mala grupa naucnika
je bila odlucna u tome da sazna da li ljudi i delfini
mogu da nauce da razgovaraju medjusobno.
Trosimo milijarde dolara saljuci signale na nebo,
a ovde imamo vrstu
koja je, moguce, ubedljivo inteligentnija od nas.
Delfini mogu da razumeju kako da manipulisu situacijama,
kako da se povezu sa ljudima,
kako da stvore nesto novo svojom mastom.
Ponekad me cudi
da je jedini jezik
kojem se uce delfini,
verzija americkog jezika znakova,
za koji, naravno, koristite ruke,
pa tako dobijete sve te lepe signale,
i ljudi koriste ruke da prenesu poruke delfinima.
A to nekako kao da gubi smisao,
jer delfini nemaju ruke,
tako da je ovo veoma jednosmeran proces.
To je ta ljudska karakteristika:
"Mi imamo nesto da ih naucimo, ili da ih kontrolisemo",
a mozda bi trebalo da pokusamo da vidimo sta oni nama mogu da daju.
Ne radi se o inteligenciji.
Radi se o svesti.
Oni su samosvesni, kao sto su ljudi samosvesni.
To znaci da mi pogledamo u ogledalo,
i tacno znamo u sta gledamo.
Mislim da ovdasnji ribari nisu svesni toga.
Kada su u toj uvali gde ih ubijaju
i njihovi mladunci bivaju ubijani pred njima,
svesni su toga.
Mogu da predvide sta ce im se dogoditi.
Zlokoban zvuk. Zar ne?
Delfini koje sada cujemo su svi mrtvi.
Sutra ce tu biti druga grupa da ih zameni.
Prvi put sam otisao u Taiji 1980. godine,
a bio sam u Iki-ju godinu ranije.
Iki je turisticka destinacija za Japance
koja je postala ozloglasena
zbog tog...Groznog pokolja delfina.
Mislim, bukvalno ubijali bi hiljade njih...Mogli su da ubiju, dnevno.
Pa, otisao sam ponovo u Iki pre oko tri godine,
i nemaju vise delfina,
tamo gde ih je nekada bilo na hiljade.
Ironija nad ironijama.
Zbog toga sto je medjunarodna trgovina tako unosna,
zele da ucestvuju u tome,
a nemaju delfine.
Moraju da imaju delfine za svoje delfinske parkove,
pa sada idu i kupuju ih u Taiji-u.
Svaki riboliki sisar poznat coveku je ugrozen
samo ako pridje bilo gde blizu Japana.
Pitali smo ribare iz Taiji-a ako bi mogli da subvencionisemo ovu aktivnost.
Drugim recima, ako ostavite camce vezane na dokovima,
platicemo vam isti iznos novca
koji biste zaradili ubijajuci delfine u Taiji-u.
Dosli su kod nas i rekli "Ne radi se o novcu.
radi se o kontroli stetocina".
Kontrola stetocina.
Drugim recima,
njihova vlada im je rekla
da delfini jedu suvise ribe iz okeana.
Od 2003. godine, Japan je naveo naucne podatke okrivljujuci delfine i kitove za smanjenje broja ribarnica u svetu.
Ovo nije samo pokusaj da se kitovi inkriminisu kao losi momci.
Bilo kako bilo, ne mozemo da ignorisemo to da se izlovljavanje smanjuje.
Veoma je tesko shvatiti tu demonstraciju sile ozbiljno.
Moram da vam kazem da postoje jaki dokazi
da kitovi konzumiraju ogromne kolicine ribe,
koje su takodje meta ribarnica.
Vlada Brazila hoce da izda zapis
koji nam zasigurno ukazuje
na nesto sto jedino moze biti opisano kao bioloska besmislica.
Jasno je da broj ribarnica u svetu opada,
a ocigledni krivci su ljudi,
a mi to necemo da priznamo.
Pijaca Tsukiji, Tokijo Najveca riblja pijaca na svetu
Gledamo na oken kao na nepresusan izvor kvalitetne morske hrane,
i mislim da ucimo teske lekcije
da to nije istina.
Vadimo ribu iz okeana takvim tempom
i umanjujemo nase morske ekosisteme
toliko da bi cela stvar mogla da se srusi.
Izvestaj iz zurnala "Nauka" iz 2006. godine predvidja potpuni kolaps
svetskih zaliha ribe u narednih 40 godina, ako se lov nastavi ovim tempom.
70% ljudskih bica, sedam od deset ljudi,
se oslanja na morsku hranu kao primarni izvor proteina.
Ako izgubimo pristup ribi u moru,
izazvacemo najveci javni zdravstveni problem
koji ljudi nikada nisu doziveli.
Japanci bukvalno kontrolisu svetsku trgovinu ribom.
Imaju kupce u svakoj vecoj luci u svetu.
Hvataju svoju ribu iz kratkotrajnih zaliha,
i mislim da se stvarno plase da ce im nestati hrane.
Sta drugo logicnije mogu da urade nego da hvataju kitove kao zamenu?
IWC, u sustini, gusi
male obalske kitolovne zajednice kao sto je Taiji.
Japan pokusava da preokrene odluku IWC-a o komercijalnom kitolovu od 1986.
Poslednjih godina regrutovali su mocan glasacki blok za podrsku.
Ovo telo bi trebalo da ozbiljno razmotri ponudu koja je pred nama.
Dominica bi zelela da pozdravi Japansku delegaciju.
Mi podrzavamo predlog.
Antigua i Barbuda podrzavaju ovu deklaraciju u potpunosti.
Da li se brinemo, saosecamo
sa nevoljama naroda Japana?
Ovo je prilika da se pomogne Japanu.
Mogli bi da pomognemo japansku stvar i ljude Taiji-a.
Zbog toga urgiramo IWC-u da odobri
njihov zahtev da se ukljuce u lov na kitove.
I zbog toga, St.Kitts i Nevis podrzavaju ovaj predlog.
Hvala vam, gospodine predsedavajuci.
Po mom misljenju, ovo je bilo nedovoljno vremena
da se dozvoli obnova vrsta... Odredjenih vrsta
ciji je broj u opadanju,
i nekih drugih koje se blize istrebljenju.
Ima nekoliko aspekata u interesima Antigua-e za kitolov.
Pre svega, vlada im je
trenutno zainteresovana za IWC,
jer ima japanska vlada placa da budu zainteresovani.
Japanska vlada i njene agencije
idu u male siromasne zemlje
i nude im finansijsku podrsku,
nude im sta god je potrebno,
pre svega da bi ih privoleli da se pridruze IWC-u,
a onda, kada dodju ovde, da glasaju za Japan.
Tako funkcionise kitolov 21. veku.
Koja vrsta kitova prolazi kroz Antigua-u?
Imamo...
Mislim da bi komesar bio...
Mislim da ima nesto grbavih kitova...
- Da. ...Koji prolaze kroz Antigua-u.
Nisam siguran u vezi detalja
vezanih za kitove koji prolaze kroz Antigua-u
u ovom momentu, ali postoje kitovi
koji prolaze kroz nase vode s' vremena na vreme.
Ja sam videla samo...
Moja jedina interakcija sa kitovima je ono sto vidim na televiziji.
Toliko je ocigledno, cak i najmanje visprenom gledaocu,
da se prostituisu za saku Jena.
Japanska vlada placa nase honorare, nase godisnje honorare,
za nase clanstvo u IWC-u.
To nema nikakve veze sa ishranom.
Jednostavno ima veze sa cinjenicom: "Glasali ste za nas,
"pa hajde da vam damo nesto da vi ljudi mozete da vidite
da je vredelo sto ste "NAM" prodali glas...
Ribarskim kompleksima."
Interesantno je da su, ribarski kompleksi sagradjeni u Japanu
vec van upotrebe,
jer nemaju veze sa ribarenjem.
Jedan komsija ima robu,
i svaki drugi komsija hoce deo te robe.
Svako ostrvo u istocnim Karibima,
St.Kitts, Antigua, St.Vincent, St.Lucia,
Grenada, Dominica,
svi imamo istu robu.
U Dominikani, imamo ribarski kompleks vredan 22 miliona dolara,
koji se koristi da lokalni trgovci u njemu skladiste uvezene pilice.
Veoma je tuzno videti kako prelepa Karipska ostrva
postaju neonski osvetljene javne kuce za Japance.
Zaista je nelogicno
zasto Japanci nastavljaju
da odrzavaju ovaj umiruci posao sa kitovima,
posebno kada cujete cinjenice
o nivoima zive,
i drugih zaraznih materija u mesu.
Posetio sam Japan ranije ove godine,
i otkrio sam da postoji drugi cudan razlog
za Japansku poziciju u IWC-u.
To nema veze sa ekonomijom.
Cak nema veze ni sa politikom.
Zapravo, ima veze sa...
Ostacima tradicionalnih pojmova carevine.
Bilo im je dosta da im Zapad
govori sta da rade, i kako i kada to da rade.
"Pa, necete nas naterati da prestanemo da ubijamo kitove."
Postoji neka vrsta zagubljenog nacionalnog ponosa na poslu.
To je industrija koja je veoma subvencionisana
od strane japanskih poreskih obveznika,
a kada imate te vrste subvencija gde treba,
prizivate korupciju.
Sa ciljem da ovekovece ovaj kulturni argument,
lovci na delfine iz Taiji-a
su poceli da daju meso delfina za dzabe
skolama.
Dobijaju to u formi propagande.
Nije im receno
da je besplatna uzina koju njihova deca dobijaju
kontaminirana visokim nivoima zive.
Da li znate za plan gradonacelnika Taiji-a
da distribuira meso delfina po celom Japanu,
japanskoj deci?
Mislim da... Tacno niste razumeli.
Jesam li?
Potpuno pogresno ste razumeli.
Gradski vecnici Taiji-a
Gradonacelnik zeli da uvede kitove i delfine ulovljene u Taiji-u
za jelo u skolama sirom zemlje.
Dva clana gradskog veca su istupila.
Rizikovali su svoje...
Ako ne svoje zivote, onda da ostanu bez sredstava za zivot, da kazu sta imaju.
Imam dva sina, jednog od 7 i jednog od 5 godina.
Rucak u skolama je obavezan. Moraju da jedu sve.
Ako se meso delfina koristi za jelo u skolama, donece strasne rezultate.
Postoji izreka u Japanu
koja kaze; "Ekser koji viri mora da se zakuca",
tako da je zaista problem
jednostavno ustati u Japanu.
Ne postoji nijedan pokret za zastitu okoline koji se aktivno bavi ovim pitanjem,
a koji ima bilo kakvu moc u ovoj zemlji.
Bacamo u okolinu
svakakve vrste hemikalija kao sto su ziva, kadmium, olovo.
Imamo obavezu...
Imamo moralni autoritet da uradimo nesto u vezi ovoga.
Za nekoliko godina,
moze da se desi da pogledamo unazad i zapitamo se sta smo uradili,
dozvoljavajuci da se sve vise i vise tona mesa konzumira.
Imamo moralnu obavezu,
i ne dozvolite da kazu da niste znali za to.
Vi znate za to.
Za mene, ili ste aktivista, ili niste,
a ja sam hteo da budem aktivan.
Hteo sam da zaustavim ovo.
Prepoznajem ga. A vi?
MISIJA 2 CEO ORKESTAR
8335. Da, prepoznajem ga.
Mislim da su bili dupli kanali. Aha.
Mozes li da ides pravo?
Oni prave krug.
Hajde da napravimo kratku pauzu.
Brzo, brzo, brzo, brzo.
- To je 766. To je policajac. - Je l' da?
Koliko kola imaju? - Da li su videli da smo stali?
Rick, da li te prate? Mozes li da ih vidis?
Da, iza mene su. Srecno.
Stizemo do mesta "iskakanja". - Dva, jedan, dva, provera.
Idemo, idemo.
Louie, na stazi smo, cekamo da izvidis oblast.
Ne vidim nikoga na stazi.
Mandy, mozes da krenes. - Kod prve kapije smo.
Idemo ka unutrasnjoj ogradi. - Ne ulazi dok ti ne kazem.
Primljeno.
Izgleda cisto sa ove strane za sada.
Ok. Krecemo sa prvim postavljanjem.
Kako ide Kirk-u i Mandy? - Mandy i Kirk su u vodi.
Kako ide Simon-u? - Dobro je, prvu je postavio.
Ok, naci cu mesto da postavim jednu sa moje strane.
Sve u redu, Louie?
Mrzim visinu. - Izgleda kao dobro mesto.
Podvodna kamera je postavljena.
Momci, stanite tu.
Louie, Louie, jesi li tamo?
Vidim nesto gore u brdima.
- Sranje. - Prekinite, prekinite. Spustite se, spustite se.
Mislim da je bio hrcak. - Kul.
Ok, idem da postavim na plazi.
Malo je jezivo ovde. Definitivno moze da se oseti sta se ovde desava.
Imas jos vremena ako ti je potrebno.
Svi smo u redu. Upravo postavljamo poslednju kameru.
Sve kamere su na poziciji, i spremne.
Da, to je kul.
Spusti je.
U Midway-u na Havajima, znas, Midway, Havaji.
Video sam uljesure od horizonta do horizonta. Kao i delfine.
Bilo je vreme kada je kitova bilo isto kao i delfina.
Kada sam bio u Cile-u, video sam plave kitove od horizonta do horizonta.
Bili su kao gomila bambusa. Tako smo ih zvali, "gomila bambusa".
Gde god da pogledas, okean je bio crn, pun plavih kitova, ruke su mi bile iscrpljene.
- Plavi kitovi? - Da.
Kada sam bio u Cile-u, u Juznoj Americi, to je meka.
Imam iskustva u ubijanju delfina, ali oni su drugaciji, ogromni su.
Nastala je neka vrsta kolektivnog uzasa kada smo poceli da gledamo snimak.
Bilo je zapanjujuce.
Rade to potpuno isto
kao sto su radili sa velikim kitovima.
Ubijaju svakog kog uhvate.
Zasto ih nisu oslobodili?
To pitanje me je drzalo budnim dugo vremena.
Gledao sam ih kako radjaju.
Lecio sam ih kada su bili bolesni.
Da sam tada znao ono sto sada znam,
sakupio bih dovoljno novca
da ih otkupim od akvarijuma
i oslobodim ih.
To bi bila ispravna stvar da se uradi.
Kupovao sam novi Porsche svake godine.
Ali sam bio neznalica koliko sam mogao da budem onoliko dugo koliko sam mogao da budem.
Nisam razmisljao o tome do dugo vremena kasnije.
Slusajte me.
Nas nacin ubijanja je znacajno poboljsan,
i ribari u Taiji-u
koriste posebno napravljene nozeve
i stave...Urade to... U kicmu,
i onda vecina zivotinja bude ubijena momentalno.
- Ubijena momentalno? - Da.
A ako budu ubijeni na neki drugi nacin pored ovog,
da li bi to bilo okrutno?
Rekao sam vam, ne zelim da pricam o "AKO" pricama.
Zelim da vam pokazem jedan snimak koji sam upravo video.
Kada i gde ste ovo snimili?
Sve zemlje koje love kitove
su dokazale da
su poboljsale metod ubijanja i vreme do smrti.
U mojoj zemlji, na primer, vreme do smrti se skracuje iz godine u godinu.
Sada vise od polovine zivotinja umre momentalno,
i ponosni smo na taj podatak, i poboljsanje.
Moram da vidim da se ovome stane na kraj za svog zivota.
Sada trenutno se fokusiram na taj jedan mali deo vode
gde se taj masakr odvija.
Ako to ne mozemo da zaustavimo, ako to ne mozemo da popravimo,
zaboravite na vece stvari.
Nema nade.
Hideki Moronuki, delegat ribarnica za Japan je otpusten 2008. godine.
Uzorak njegove kose je bio pozitivan na trovanje zivom.
"Privatan posed" je sklonjen sa svoje pozicije u uvali."
Meso delfina je sklonjeno sa jelovnika skola u Taiji-u,
direktnim delovanjem ova dva clana gradskog veca.
Dominikanska republika se nedavno povukla iz IWC-a.
Japan je regrutovao sledece zemlje:
Kambodza, Ekvador ,Eritrea, Gvineja bisao, Kiribati, Laos, rep. Marsalska ostrva
Pokolj delfina u Taiji-u je zakazan da se nastavi svakog Septembra.
Osim ako ga mi ne zaustavimo.
OSIM AKO GA VI NE ZAUSTAVITE Posaljite DOLPHIN na 44144
ili idite na TakePart.com/TheCove
Svi vi tamo, pokazite nam vas pasos.
Hej. Kako ste?
Lepo vas je videti.
Isli smo zbog... Zbog dece, znate.
Preveo: M O N T O Y A